Jag är några mil hemifrån , men jag vet inte riktigt vart jag är mer än att vi får kämpa för fullt för att ta oss till ett säkert ställe.  
 
De är översvämning o folk kämpar för fullt. Jag förstår inte varför både Teddy (hunden) o Snobben (katten) skulle med, men jag skulle vara borta i flera dagar så jag ville ha dom med mig. 
 
Vi kom äntligen fram dit vi skulle, men vi hade ingenstans att ta vägen för allt va förstört av allt vatten. På dom värsta ställena gick vattnet ändå upp till midjan o så va de så gott som nästan överallt. Jag bar både Teddy o Snobben men de va inte lätt för dom va så rädda så dom va inte stilla i famnen på mig.  
 
Nu sitter jag på ett ganska torrt ställe men jag har inte Teddy o Snobben där för dom har smitit från mig. I 1 vecka letar jag dag o natt efter dom. Jag är helt förtvivlad o vet inte vart jag ska ta vägen.  
 
En dag kommer Snobben tillbaka men han är så dålig så de fanns inget hopp för honom, han dog sakta i min famn. Jag gick till veterinären för att dom skulle se så han verkligen va död, men han vaknade upp, då sa veterinären att dom kan göra de så han tog Snobben ifrån mig o stoppade in honom i nåt som liknade en micro. De va bara de att de va som en liten frys så när veterinären satte klockan på några minuter så blev Snobben "nerkyld" o han va död. 
Jag va så lessen, för nu måste jag berätta detta för mamma för de är hos henne han har bott dom sista åren. Hon fick reda på detta o blev självklart jättelessen....  
 
En dag när jag sitter o funderar på var jag ska ge mig ut o leta efter Teddy så känner jag något som kittlar till vid mina fötter... Jag får en underbar känsla för jag känner så väl igen de där. Jag tittar ner o ser att Teddy står där helt slut. Han va så tovig , blöt o smutsig i pälsen o jag såg hur lessen o ont han hade.  
 
Jag lyfte försiktigt upp honom, o han kröp intill mig vid min hals som han alltid gör o låter huvet ligga ner mot min axel. Där kan han slappna av en liten stund, men sen får han de jobbigt o jag förstår vad som är på gång.  
Jag håller honom som man håller ett litet barn i famnen o tittar på honom. Jag försöker att vara lugn så han inte ska känna av min rädsla för vad som håller på att hända.  
 
I alla år har han älskat när jag pratar med honom, eller när jag sjunger. Jag började sjunga lite sen pratade jag med honom o sa vilken fin vän han är.  
Han kämpade med att hålla sig kvar o de va inte rättvist. Så jag viskade till honom att det är ok att släppa taget. Somna in, du är världens bästa hund, min vän, mitt allt.  De är dags att släppa taget .................. 
 
Hans huvud nickade till o han somnade in. Jag trodde att mitt hjärta skulle stanna. Jag var fortfarande lugn, jag tog mig till veterinären o sa att jag ville ha tillbaka honom trots att han inte levde. 
 
Veterinären sa att de tar ca 1 år innan jag kunde få honom...... Uppstoppad....  
Nä tack, de vill jag verkligen inte ha, jag vill att han ska kremeras o komma tillbaka hem till mig.  
 
Jag lämnade Teddy ensam o gick hem. När jag kommer hem blev jag helt förstörd, jag skrek rätt ut för nu kunde Teddy inte varken se eller höra min rädsla.  
Jag blev sjuk av saknaden. O jag kommer ihåg att jag glömde klippa av lite av hans päls så jag hade, men de va redan försent.  
Hur kunde jag glömma de ?  
 
Tack o lov va detta ännu en hemsk mardröm. Jag va först lessen när jag vaknade för jag trodde att dom inte fanns mer. Men såg ganska snabbt att Teddy faktiskt låg jämte mig i sängen. 
 
VARFÖR drömmer jag såna hemska mardrömmar ? VAR kommer dom ifrån ?  
Jag ser allt framför mig, de är sjukt !!! 
 
Jag vet vad jag ska göra idag o de får jag inte glömma.. Jag ska klippa av lite päls från Teddy. 
 
 
 
Ha en bra dag. Va rädda om er o varandra.  
 
Puss I Pannan  ♥