Två och en halv dags vilande och mer eller mindre sovande gjorde tydligen mig så pass utsövd att varken kropp eller knopp ville sova i går kväll när jag tyckte att det var dags. Halv fem släckte jag lampan i morse. Då gav jag upp förhoppningarna om att kunna somna – och gjorde just det. 
Jag kanske ropade hej lite för tidigt igår … som sagt … febern försvann och istället hittade tydligen de små virusjävlarna in i mina ögon och gjorde dem ljuskänsliga och in i min näsa där de satte igång en störtflod. 
Life is good.
